Acel domn Wagner este chiar drăguț.
Pare să mă placă foarte mult.
- D-aia zâmbești așa? - Doamne, nu.
Mă gândeam cât de mult îmi place să lucrez la hotel.
Să aranjezi paturi și să speli oale de noapte?
Nu fii rea.
Poate că rad pentru că dețin un secret minunat.
- Secret? - Ai răbdare, Maren.
Vei afla în timp util.
Karen? Te rog...
spune-mi care e secretul sau o să mor de curiozitate.
Oh, nu-i nimic deosebit.
Doar ca am o scrisoare de la fratele tău.
Evan?
Ai adus scrisoarea asta cu tine?
Îmi pare rău, dar am lăsat-o în camera mea din Appledore.
Ce-ți scria?
Doar ca vine în America
in Octombrie.
Pe bune?
Vine Evan?
Zice ca vrea să stea cu tine și cu John.
Salutare!
Evan...
Evan!
Salutare!
- Evan! - Maren!
Femeia aia e cu tine?
Evan! Evan!
Salut America!
Ce zi fericita!
Trebuie să avem un mic chef.
Maren, ea e Anethe.
Ea e frumoasa mea soție Anethe.
Un toast pentru noii sositi.
Frumoasa mea sora Maren.
- El e Louis. - Louis Wagner.
Anethe, dansezi cu mine?
Ok, chiar dansați.
Dă-i drumu'.
Vino și dansează cu mine.
Bravo, John.
Te rog, continua când poți, dna Hontvedt.
Când am putut să deschid ușa,
m-am uitat afara și l-am văzut pe individ insfăcând un scaun cu ambele mâini.
Așa ca am închis ușa din nou și m-am grabit înapoi la sora mea.
I-am zis lui Karen să vină și-am scăpat
prin fereastra dormitorului meu.
Dar ea a spus că era așa de obosita...
încât s-a întins pe podea.
Individul tot bătea puternic în ușa.
I-am zis Anethei să se ascundă așa ca a sarit pe fereastra.
Când i-am spus să fuga și să caute ajutor,
a zis că nu poate.
Frica o amutise.
Stăteam la ușa...
uitându-mă după individ.
Și dintr-o data bătăile s-au oprit.
Am auzit-o pe Anethe: "Salut Louis"
de mai multe ori.
Am mers la fereastra
și când m-am uitat afara, l-am văzut pe individ.
Louis! Louis, nu!
Cu un topor mare a lovit o data și ea a căzut.
Te rog...!
A lovit-o din nou, după care s-a întors spre casa.
Din nou i-am spus sorei mele Karen să fuga,
dar ea a zis că e extenuata.
Așa ca am sarit afara pe fereastra...
am fugit spre sopron...
am văzut cățelul...
și m-am gândit să vaslesc, dar n-am găsit nici-o barca.
Așa ca am fugit să găsesc niște stanci,
sa mă ascund de acel individ.
Și acel individ se afla printre noi, astăzi?
Dacă asta mulțumește legea
Cu inima, cu sufletul și cu vocea minții
voi spune adevărul și adevărata poveste
a întâmplarii care continua să mă urmărească.
Fac aceasta declarație nu în apărarea mea
ci pentru a acelora care încă trăiesc, respira și mănâncă
și cu ajutorul lui Dumnezeu,
împotriva acelora care s-au împotrivit cu cruzime
in așa fel încât cu greu pot să-mi mai amintesc.
Nu pot face asta.
Ce s-a întâmplat?
Nu știu. Nu pot face asta aici.
Nu ești tu de vină, Thomas, eu sunt.
Ține-mă, te rog.
O să se întâmple ceva.
Cred că Dumnezeu m-a îndemnat
să-mi dau seama că trebuie într-un fel să supraviețuiesc chinului
și într-o bună zi să mă reîntâlnesc cu fratele meu.
Promit să păstrez liniștea atat cât se poate
încât emoțiile puternice care amenința sa mă consume
sa le pot controla.
Dacă te grăbești, poți să-l prinzi pe John
înainte ca ei să navigheze spre Portsmouth.
Aceasta insula are tot ce-mi trebuie.
Nevastă-mea e aici.
Asta e tot ce mi-a trebuit sau mi-am dorit vreodată.
Și soră-mea e aici.
Nu-mi trebuie distracția din oraș.
Sunt mulțumit să stau aici și să arunc năvoadele
și să mă gândesc la norocul meu.
Tu și Anethe va satbiliti de tot?
Nu e evident cât de fercita e?
E... foarte mulțumita.
Și fericita să privească mai departe.
Dar Anethe are o grămada de învățat despre cum să gospodarească o casa.
Dar i-am adus o profesoara bună.
Tu insați ai devenit o bucătareașa de prima mâna.
M-am și îngrășat de la asta.
Și cu puțin noroc, în curând o să te ingrași și tu.
Chiar așa?
Vreau doar să spun că într-o zi ne poți da numai vești bune.
Ce e?
Nu pot avea copii.
Ești sigura de asta, Maren?
Ai fost la un doctor?
Nu-mi trebuie nici-un doctor.
Trei ani mi-au fost suficienti.
Ca să spun adevărul, nu sunt chiar așa surprinsă.
Am bănuit toată viața.
Sau cel puțin de când...
Ți-aduci aminte?
Ți-aduci aminte, nu-i așa?
Da... da sigur, mi-aduc aminte.
M-am gândit ca începuturile feminității mele...
Asta nu are importanta în ceea ce
un frate și o sora ar trebui să discute.
Astea sunt chestiuni personale.
N-aș face niciodată ceva care să te supere.
Casnicia ta e fericita?
Ne descurcam.
Nu... Mă refeream la problema unui copil.
Vrei să spui, dacă soțul meu mi-o pune regulat?
Pentru numele lui Dumnezeu, am și eu ceva demnitate.
Evan, îmi pare rău. Te rog să mă ierti.
Te rog, iartă-mă.
Câteodată, cred c-o să înnebunesc.
Bună dimineața, Maren.
Ar trebui să mă duc să arunc plasele.
Iartă-mă că m-am sculat așa târziu.
Pot să iau niște brânza și cârnați
de la masa de ieri pentru micul dejun?
Oh...!
Săraca Maren.
De ce las mătura jos?
O să iau mopul.
Ți-am distrus podeaua, nu-i așa?
Sunt doar nefolositoare câteodată.
Poți să mă ierti?
Mă tem că niciodată nu voi fi genul de nevasta care ești tu.
Evan vorbește așa de frumos de tine.
O să șterg eu. Lasă-mă să fac ceva să te ajut.
Nici-o problemă.
Te rog. Pot să fiu întrucatva folositoare?
Chiriasul nostru cu încheieturi betegite, te-a rugat
sa te duci în camera lui și să-i citești.
Vrei să mă duc și să-i citesc lui Louis Wagner?
În camera lui?
Nu se poate deplasa, Anethe.
Așa că dacă e vorba de citit trebuie să fie în camera lui.
Cartea e acolo, în fața usii.
Da?
Am venit să-ți citesc.
Mulțumesc.
Anethe...?
Louis...
Anethe... Biata de tine.
Anethe?
Louis...
Taci. Nu trebuie să-mi spui.
I-am spus lui John ca a furat proviziile.
Va pleca de pe insula, dimineața.
Dacă i-ai spune lui Evan vreodată,
l-ar omori pe Louis.
Ar fi spânzurat. Înțelegi?
Ești așa bună cu mine.
Shh-hh!
Trebuie să te odihnești.
Nu e destul ca ca trăiești din mila mea,
mai și furi de la mine?
Nu m-am atins niciodată de vreo centima de-a ta, John Hontvedt.
O faci mincinoasa pe soția mea?
Dumnezeu mi-e martor, nu știu de ce a zis așa ceva.
Dă-te din calea mea.
Dă-te din calea mea! Mișcă!
De-acum încolo trebuie să-ți câștigi o viață cinstita.
"Deși înnebunesc
ei vor fi raționali...
Deși se scufunda în mare,
se vor ridica din nou.
Deși îndrăgostiții vor dispărea...
Iubirea, nu.
Și moartea nu va câștiga."
Dylan Thomas.
Ne-am întâlnit într-un bar
unde recitase.
Nu știam. Era "Noaptea poeților"
În acea dimineața am avut prima însărcinare,
sa fac poze la un cadavru.
Poliția îl pescuise din lacul Charles.
Pregătirea perfectă pentru a mă întâlni.
Cred că ce i-a plăcut lui Thomas la mine,
a fost ca eu n-auzisem niciodată de el.
Rich, arata marfa.
Chiar nu auzisei niciodată de el?
Nu, eram mai mult decât o persoana realista, cred.
Nu am citit poezie.
Oricum, am mers înainte, cu treaba mea
neintrebandu-l pe Thomas niciodată ceva,
spunându-i despre aceasta poza pe care o facusam odată.
Era un tata care-l tragea afara pe fiul său dintr-un lac înghețat.
În poza, vezi omul întins pe gheata
mâinile sale apucându-l pe băiat
și amândoi având ochii închisi.
Apoi Thomas a spus un lucru remarcabil.
Îți amintești?
Nu.
Ei hai...
Uite ce e, nu-mi amintesc.
A zis ca munca mea și a lui se aseamănă foarte mult...
amândoi încercam să oprim timpul.
- N-am spus niciodată asta. - Este exact ce-ai spus.
- E un prostie pretențioasă. - Nu, nu e. E chiar drăguț.
Dacă am zis asta,
era pentru că încercăm să-ți fac pe plac.
Mă întreb ce moment am schimbat.
Ce mișcare, la stânga sau la dreapta, ar fi putut schimba soarta.
Poate că am făcut-o cu un cuvânt... ...un gând.
A fost frumos din partea ta să faci asta pentru Jean.
Avea nevoie de timp, oricum.
Poate toată lumea ar fi fost mai fericita, dacă aș fi stat și eu acasă.
Vorbești serios în privința ei?
Doar mă știi Niciodată n-o iau în serios.
Am lăsat asta pentru un romantic din familie.
Eu sunt romantic?
Cred că trebuie să fii ca să scrii în felul ăsta.
Oricare ar fi consecînțele.
Jean știa pentru ce a semnat
când s-a încurcat cu mine.
Știe mai bine ca oricine.
Talentul scuza cruzimea.
Nu știi asta?
Nu talentul...
geniul, poate.
Tu ai talent, Thomas.
Lumea e plină de nenorociți talentati.
Doamne...
Chiar și un fraier poate scoate ceva dintr-un apus ca asta, nu?
Nu dau doi lei pe asta.
De când ești interesata de poezia lui Thomas?
Cred că întotdeauna l-am citit pe Thomas.
După apreciere, cred că toată lumea, nu?
Nu cu atâta sensibilitate.
- Glumești, nu? - Nu. Sunt cât se poate de serioasă.
E evident că-i place să vorbească cu tine despre asta.
Nu că, de fapt, ar scrie mai mult.
"Blocat" e un clișeu la care niciodată n-o să-l auzi să se oprească.
Oh. Sunt surprinsă să aud asta.
Știi că a ucis o fata?
Thomas a ucis o fata?
Nu înțeleg.
Când a avut accidentul... cicatricea, știi..
Thomas era la volan.
Era o fata cu el în mașina,
și Thomas a părăsit drumul,
s-a proptit cu roata din spate într-un sant și s-a rasturnat.
Ea a murit. Avea 17 ani.
Era băut?
Da.
Deci poeziile erau despre ea... "The Magdalene Poems"?
Un eseu...
al unei fete de 17 ani
in ultimile 4 secunde ale vieții sale.
"A te despărți de viața,
De misterele chinuitoare și dusul sărat...
de ochii întunecati de tigan
și sfasietoarea carne sacra a dansatorilor cu brațe lungi.
O cruce...
O cruce, scutul meu pe altarul gâtului ei."
Dar numele ei nu era Magdalene. Era Linda.
Hmm, Linda.
Și o iubea?
Foarte mult.
Nu cred că a trecut vreodată peste asta.
Într-un fel toate poeziile sunt despre accident
chiar și-atunci când nu par să fie.
Dar s-a însurat cu tine.
Ei bine, Linda murise, știi?
Și nu aveam idee cine a fost Thomas.
De ce îmi spui mie asta?
Chiar vrei să știi?
Ce s-a întâmplat?
Mai nimic.
Doamne, nu pot să termin cu toate astea.
Nu pune mâna pe vase, da?
O să mă întorc imediat să le spal.
Thomas?
- Thomas? - Ce e?
Tremuri.
Ia haina mea.
Mersi.
John...
sa nu îndrăznești să pleci fără să iei și lista mea.
Calmează-te. Noi doar ne facem treaba.
Ne întoarcem la masa înainte să plecăm.
Ce te fece să crezi că poți să învingi vântul ăsta?
Și pentru numele lui Dumnezeu nu uita s-o iei
pe Karen înapoi la Appledore.
Nu e prea comfortabil să doarmă în bucătărie.
E minunat... să ai companie.
E absurd să stai degeaba în carapacea ta.
Oamenii nu-ți vorbesc cu orele.
Te rog, nu te plânge.
Nu astăzi.
Ce zi?
Oh, surori,
trebuie să vă jurați discreție.
Nu i-am spus chiar nici bărbatului meu.
Felicitări, draga mea.
- E prea curând să fii sigur? - Cum putem știi?
Am două luni întârziere. Ianuarie și Februarie.
Poate e frigul.
Frigul e cel care ne face să căutam căldura celuilalt.
Mă bucur nespus pentru tine.
Salutare!
Știam eu. N-au putut să învingă vântul.
S-ar fi dus direct în Portsmouth.
Ce-am să fac toată ziua îmbrăcata în hainele astea?
Bună întrebare. Asta e.
Oamenii nu se vor întoarce diseară.
Un vânt ca asta se linișteste seara.
Cel puțin sunt în port, nu se va naviga.
Nu pot să sufar să petrec noaptea singura.
Nu vei fi singura.
Ești cu Karen și cu mine.
Acum intâmpin cele mai grele sarcini ale tuturor...
ceea ce înseamnă confruntarea cu evenimentele
de la 5 Martie 1873.
Nu ca nu-mi amintesc detaliile evenimentelor,
pentru că îmi amintesc... prea evident.
Culorile intense și strălucitore;
sunetele înalte și aspre, ca într-un vis teribil
și asta la nesfârșit și nu pot scapa.
Cu cât stau mai mult deoparte, cu atât au mai multe treburi de făcut.
Mi-e foame.
Ar fi trebuit să-ți mănânci supa.
Tocmai am făcut curățenie în bucătărie.
Maren?
Pot să-mi petrec noaptea în patul tău?
Mi-e frig și mi-e teama.
Nu fi prostuta.
Camera ta e sigura și călduroasa.
Te rog?
Știu că e copilaresc, dar te rog.
Vino.
Lasă focul să mocnească.
Oh, Maren,
ești atât de atentă cu noi.
Ca o closca.
Fata ta se simte așa de calda.
Te doare capul?
Anethe...
E mai bine așa?
Da.
Nu ți-e dor de John?
Atențiile?
Câteodată e greu să stai în bucătărie
până când te culci.
Faci asta în fiecare seara?
Da.
Și noi.
Întoarce-te.
Scoate-ți ccămașa de noapte.
Cămașa?
Vreau să-ți masez spatele.
Anethe...
Acolo.
E bine?
Da.
Te iubesc, Maren.
Te-am rănit?
Nu.
Și eu te iubesc, Anethe.
Am descoperit în viața mea
ca nu întotdeauna ne e destinat să știm natura lui Dumnezeu,
sau de ce El poate aduce într-o noapte
plăcere și moarte și furie și tandrețe,
toate întrepătrunse,
încât una din ele abia se poate distinge de celelalte.
Și oricare dintre ele poate tine de bunul simt.
- Scuze. N-am vrut sa... - Oh, Dumnezeule!
Nu pot să cred c-ai inotat atata pana aici.
Trebuia. Cineva a furat Zodiacul.
Tine. Doamne, cred c-ai înghețat.
Plângi.
- Nu, nu plâng. - Ce faci de-aici încolo?
Dumnezeule...!
Mai am nevoie de câteva fotografii.
Pe întuneric?
Crima s-a petrecut pe întuneric.
Ce-i asta?
E declarația lui Maren Hontvedt către procuror.
Parc-ar fi originalul.
Am "împrumutat-o" fără permisiune.
Nu e ca tine.
Cum sunt eu, Rich?
Du-te înapoi în pat.
Te simți bine?
- Da. - Unde ai fost?
Am fost pe insula să mai iau câteva cadre.
M-am întors când a început să ploua.
Celelalte barci au plecat acum 15 minute.
Nu știu ce se întâmpla.
Unde-i Adaline?
Doarme încă.
Uite, vrei să ții asta?
Cum ai dormit?
- Ce se întâmpla? - Ce se întâmpla cu tine?
E chiar așa rău?
...indicat de radarul Doppler.
Condiții de gradul IV, cu ploaie torențiala,
flux revărsat, și vânt cu peste 75 mile pe ora
s-a raportat de-a lungul coastei...
Vine spre noi un front mai repede decât m-am așteptat.
Ok.
- Ești bine? - Da.
Ascultă... vântul ne poate arunca pe stanci.
Așa ca o să conduc în interior, ca și celelalte barci.
Chiar dacă vom fi prinsi acolo
vom fi mai bine decât aici.
- Thomas? - Da?
Am nevoie să legi vela de catarg, da?
Strâns.
- Jean? - Da?
Tu și cu Adaline fixati tot ce se poate mișca...
binoclu, camera, sculele de desen... tot ce poate zbura.
Mai sunt niște corzi înăuntru dacă mai aveți nevoie.
Orice nu vreți să se ude,
puneți într-o punga de plastic și legați-o bine.
- Jean? - Da?
Dacă pompa asta se oprește veniți repede și mă chemati, da?
Uite, pune astea pe tine, acum.
Mă duc sus.
Voi două o să fiți bine, da?
Da.
N-am mai fost într-o furtuna până acum.
O s-o scoatem la capăt.
Te-a ajutat Rich noaptea trecută la fotografii?
Ai fost plecata un timp.
Îmi trebuiau câteva cadre în plus. El tocmai inota afara.
Cred că era îngrijorat și a venit să vadă ce e cu mine.
Am vrut să te-întâlnesc, Jean.
De-aia am venit.
Thomas mi-a spus o grămada de chestii despre tine.
Slavă Domnului.
Am crezut că un soț te poate vindeca de perversitate,
dar am văzut că ai crescut și mai depravata.
Nu înțelegi. Mi-era frig.
Și ți-ai scos cămașa de noapte?
- Hai lasă-mă. - Mă crezi vreo fraiera?
- Ce e? - Oh, biata de tine.
Am sperat ca o s-o lași balta pentru binele tău.
Karen!
Dar acum ca Maren te-a corupt...
- Oprește-te. - S-a culcat cu soțul tău.
- Oprește-te, Karen. - Singurul ei frate.
Păcatele ei puteau fi ascunse doar prin trimiterea ei în America.
- Nu e adevărat, nu-i așa? - L-am iubit la fel ca și tine.
A fost nebunie, nu dragoste.
Când soțul tău va știi, va...
Maren! Oh, Doamne!
Doar nu crezi că mă sperii...?
Rich!
Rich! Rich!
Rich, e apa pe jos.
- Ce se întâmpla? - Pierdem din putere.
- Să-i spun lui Rich! - Ce-i cu fata ta?
- E nașpa afara! - Thomas, vreau să vorbesc cu tine!
Unde-i Adaline?
Are rău de mare. Vrea să se întindă.
Rich, e apa înăuntru.
- Ce e? - E apa înăuntru.
Verifica pompa.
Dă-te la o parte.
Am pierdut motorul.
Jean, poți să vii să ții carma, puțin?
Vino sus și-am să-ți arat ce să faci.
- Thomas? - Cu cât mai repede ca atât mai bine.
Thomas...?
Pentru numele lui Dumnezeu, Jean, du-te și tine carma!
Thomas, te iubesc.
Ia carma! Hai!
Ține valurile în spate așa cum sunt acum.
Orice-ai face, nu lasa valurile să vină pe-o parte.
O să fie bine. Ține carma.
Ok.
Uite, pune ăștia.
- La dracu, ține-o mai strâns. - O țin cât pot de strâns.
- Cât de nașpa e? - Dacă luam apa peste linia asta,
suntem fututi... mă înțelegi?
Adaline!
Îți trebuie o vesta.
Adaline!
Anethe?
- Maren, te rog...! - N-am vrut niciodată să afli.
Te rog...
Oh, te rog!
Îmi pare atât de rău.
Maren...
Nimeni nu poate spune cu certitudine,
dacă nu traia o asemenea experiența,
cum ar fi reacționat când furia ii stăpânea trupul și mintea...
"... durerea atât de rapidă și pătrunzatoare,
un atac al tuturor simturilor,
ca o muscătura subita a mâinii."
Jean! Părăsește prora!
Adaline! Adaline! Adaline!
Părăsește prora! Ce?
Dă-mi mâna!
Oh... oh...
Uite-l!
Thomas!
Și este acel om printre noi, astăzi?
Liniște! Liniște!
Liniște! Liniște în sala!
Spânzurați-l! Spânzurați-l!
Liniște!
Jean, Jean, Jean...
Louis Wagner...
ai fost găsit vinovat de crima de gradul întâi.
Vei fi dus la închisoarea din Thomaston,
unde vei fi spânzurat de gat până când moartea va surveni.
Thomas, Thomas...
E ideea mea. Cumnatul meu are o barca.
Mă gândeam că ne poate duce până la Smuttynose Island
unde au avut loc crimele.
Ne-am lăsat fiica cu bunica ei.
Credeam că va fi un fel de vacanta.
E una din minciunile acelea în care toți credem...
așa încât poți să amesteci afacerile cu plăcerea.
Procurorul te va vedea acum.
Dna Hontvedt. A trecut ceva vreme.
Am venit să dau o declarație despre crime.
Nu vreau.
M-a făcut să mă întind în iarba verde.
M-a lăsat lângă apele liniștite.
Mi-a redat sufletul.
M-a adus pe calea cea dreapta.
pentru numele Lui.
Da, deși păsesc prin valea
umbrelor morții. Nu-mi va fi teama de diavol,
pentru că Tu ești cu mine.
Sceptrul Tau și toiagul Tau mă mangaie..."
Dumnezeu e bun. El nu lasa un suflet inocent să sufere.
Louis Wagner e nevinovat.
Doamne iartă-mă ca te las să-l spânzuri.
Femeia nu e în toate mințile, cu siguranța.
- Nu e întotdeauna de crezut. - E adevărat, domnule
Trebuie să respectam decizia juriului.
S-a înțeles?
Sunt momente în viața ta când simți
ca ceva e pe cale să se întâmple.
Și în același timp realizezi ca deja s-a întâmplat.
Se spune că e de asemenea realitatea morții.
Îți poți vedea viața într-o clipă
începând cu nașterea și sfârșind cu bună știința.
"Deși se scufunda în mare,
se vor ridica din nou.
Deși îndrăgostiții vor dispărea...
Iubirea, nu."
Cred că în cel mai întunecat moment,
Dumnezeu poate readuce credința și oferi salvarea.
Către ziua, în acea grota,
Am început să mă rog pentru prima dată
de când Evan mi-a vorbit cu asprime.
Acestea au fost rugăciuni care au izvorat din lacrimi
revarsăndu-se în cele mai întunecate momente ale slăbiciunii mele.
M-am rugat pentru sufletele lui Karen și Anethe,
și pentru cel al lui Evan,
care va urma drumul spre casa cea mica, în câteva ore
și mirandu-se de ce mireașa lui nu-l intâmpina în golf.
Și din nou pentru Evan, care pleacă sovaind de la acea casa
și din acea insula, unde niciodată nu se va mai întoarce.
Și mă mai rog, de asemenea, pentru mine,
care n-am înțeles viziunile pe care Dumnezeu mi le-a oferit.
În noaptea de 5 Martie 1873, două femei, emigrante norvegiene, au fost ucise
pe Isles of Shoals, un grup de insule aflate la 10 mile de coasta New Hampshire.
A treia femeie a scăpat, ascunzându-se într-o grota pe mal, pana dimineața.
Verdictul uciderii lui Anethe și Karen Christenson
a fost stabilit de o instanța judecătorească,
dar a continuat să fie dezbătut mai bine de un secol.
resincronizare: CODYBOSS1969